ADRIATERHAVET
1200-tallet nærmer seg slutten.
Horder av mongoler sprer frykt i Asia og Europa.
Korstogene utfordrer islams fremvoksende makt.
I Italia kjemper de fire bystatene Genova, Venezia, Pisa og Amalfi-
- om herredømmet over Middelhavsområdet.
Marco Polo har vendt tilbake fra-
- en utrolig reise og får kommandoen over Genovas flåte.
Jeg var i utkikken.
Høyt oppe i kråkereiret.
Natten... Jeg mener sjøen...
Det var en lyd i mørket.
Jeg klatret ned.
Jeg krøp langs dekket.
Der stod han. Enorm.
En sarasener, tre ganger min størrelse. Det sverger jeg.
Han hoppet opp på ryggen min.
Jeg følte hans jerngrep rundt strupen.
Jeg holdt ham fast, slo armen om brystet på ham...
Jeg skulle til å kutte strupen hans, da en til...
- Jeg hadde tak på den første.. - Kaptein.
Jeg grep etter en åre, og med begge hender...
Hvor mange hender har du?
Nok til å kjøre denne åren inn i den store kjeften din.
Kaptein Polo.
Det er vår vakt nå. Gå og hvil deg!
Vi er ikke langt fra Curzola. Og i vennlige farvann.
Vennlige, men åpne.
Genoveserne er ute av syne, men deres skip er lettere enn våre.
De får tak i oss når som helst.
Vi må til Curzola snarest mulig. - Med all respekt...
Admiralen har forbudt oss å bryte formasjonen.
Vi må være innen synsvidde, så vi kan signalisere i mørke.
Hold øynene åpne!
Måtte St. Markus beskytte oss.
Fisken de har kokt, må være fra Venezia...
Han spiser med din kone nå.
Ved St. Markus.
Kaptein Polo...
Genova, fengselet, vinteren 1298.
Her er venetianeren Marco Polo. Han har hatt besøksforbud-
- siden broder Filip begynte å avhøre ham.
Hvem er du?
Vent, broder!
Broder, hjelp meg!
Hør på meg! Jeg har svart på spørsmålene dine.
Jeg kan bevise alt sammen.
I Guds navn. Hør på meg!
Vi vil at du skal forklare alt du har skrevet.
Eventyr som du og Marco Polo har funnet på-
- i løpet av deres 8 måneder i cellen. - 9 måneder og 10 dager.
Han kom her bare en måned etter at han ble tatt til fange.
Han var svekket av sårene.
Han snakket i søvne. Slik hørte jeg om reisene hans.
Det var svært behagelig å våkne og høre på ham.
Han fascinerte meg. Han moret meg.
Det er en alvorlig sak.
Vi vil at du skal fortelle oss hva som er venetianerens fantasi-
- og hva som er ditt bidrag.
Det hadde vært enkelt om han var her.
Jeg kan ikke snakke med ham.
Vi var her lenge sammen, men jeg kjenner ham knapt.
Herr Polo blir ikke løslatt-
- før vi er sikre på at han ikke sprer farlige løgner.
Kaptein Marco sier sannheten.
Han er en god mann og reisende til lands og til vanns.
Hva er galt med å reise?
Han er flyttet fra cellen og holdes atskilt og i ro.
Så langt har hans svar ikke bidratt til å stogge vår tvil.
Vi vil at han skal få klarhet i tankene-
- og fortelle oss sannheten.
- Du kommer fra Pisa. - Ja, det gjør jeg.
Jeg heter Amadeo Rustichello. De kaller meg Rustichello.
Jeg ble tatt til fange i første-
handelskrig, for rundt ti år siden.
Klærne jeg har på meg, var like nye da som dine er nå.
En gavmild munk gav dem til meg da jeg skriftet og han renset min sjel.
Nå har det knapt noen hellig odør.
En pisaner og en historieforteller.
Det er mitt yrke.
Som jeg antar at bønn og tilgivelse er ditt.
Broder... - Damian, fra Bologna.
Du kjenner naturligvis broder Filip fra Genova.
Vi tilhører begge dominikanerordenen.
Din orden-
- min uorden.
Dette er bare notater. Alt skjedde så raskt.
Marco Polo hadde så rik hukommelse, så mange historier-
- at jeg bare måtte skrive dem ned.
Helst ville jeg ha fortalt mine egne historier-
- eventyr, romanser, komedier, tragedier.
Mange ville ha lest meg.
Det er nok i det du har skrevet her, hr Rustichello-
- til å bekymre oss som har til oppgave-
- å holde vakt mot spredning av ideer og historier-
- som kan forderve leserens sjel.
Disse sidene har historier om hedenske steder-
- syndige skildringer som kan forderve de unge og uskyldige.
Her står bare det han fortalte meg.
Jeg har aldri vært der han hevder å ha vært.
Jeg er ikke kjøpmann eller reisende.
Det er vanskelig å se hva du har skriblet ned her.
Jeg har allerede bedt om tilgivelse for min uorden.
For mye vann i blekket.
Fjær fra en syk gås.
Se her!
Amalfi, Pisa, Genova, Venezia.
Fire kranglevorne sjørepublikker. Ikke stort større enn fluelorter.
Men forbannet med en enorm stolthet.
En synd som vi betaler dyrt for.
Det burde bekymre din orden mer enn eventyrene.
Vi har ordre om å spørre og rapportere.
Siden du-
- eller din syke gås-
- har gjort det umulig for oss å forstå hva du har skrevet-
- ber vi deg igjen å fortelle alt du vet.
Alt som står på disse sidene.
Gjør det!
Jeg har ikke fått ordnet papirene. Alle disse stedene, personene-
- landene, elvene, havene. - Sett i gang!
Alt begynte i det Herrens år 1254-
- da Marco Polo ble født i Venezia.
Adriaterhavets dronning, som venetianerne kaller sin republikk.
Havnen har alltid vært full av master.
Deres kjøpmenn når alle kjente kyster.
En av dem var Niccolo, Marcos far.
Før Marcos fødsel la han og bror Matteo ut på sin lengste reise.
Den tok årevis.
Marco vokste opp med sin syke mor.
Hun var for svak til å ta seg av ham.
Tante Flora og onkel Zane tok seg av ham.
De var praktiske og jordbundne folk.
Den unge Marco var en drømmer. Ethvert vindkast beveget hjertets seil.
Han skulle hjelpe onkelen i torgbutikken-
- men havet og bryggene var hans favorittsteder.
Han lyttet til historier om eventyrlige seilaser.
Han håpte noen en dag ville fortelle at faren var i live.
At han kom tilbake til Venezia, til ham.
Kom igjen!
Når dere reiser verden rundt, som oss, vil dere finne merkelige mennesker.
Folk som er utrolige.
Menn med hundehoder.
Ørner som kan løfte elefanter.
Jeg har aldri møtt kvinner som er finere-
- eller mer imøtekommende.
- De tok imot dere med åpne armer? - Ja, og mennene var ikke sjalu.
Men hvis man rørte en kamel, kunne de skjære en opp.
Sånn. Og kaste innvollene til hundene.
- Jeg husker en gang i Persia. - Hvor da?
Helt i Tabriz. Jeg har sett mongolene. På avstand.
Tusenvis, og dobbelt så mange hester. To hester per mann.
Noen sjømenn sa at de skulle hevne noe. Så vi trakk oss raskt unna.
Unnskyld, herr. - Noe du vil vite, gutt?
Traff eller hørte du noen gang om min far, Niccolo Polo?
- Han reiste sammen med sin bror Matteo. - Verden er stor. Når reiste han?
- For mange år siden, før jeg ble født. - Hvor til?
Det fjerne østen, forbi Persia.
Beklager, jeg har aldri sett ham. Men jeg har så vidt vært i Persia.
Synet av mongolene kan skremme vannet av meg.
Grusomme folk.
Hvis faren din endte opp hos mongolene...
Grusomme? De kommer fra helvetes dyp. Jeg levde en gang under dem.
Hvor da?
I Dalmatia, da Dsjengis Khans hær nådde Venezias grenser.
- Hvorfor ble du ikke drept? - Fordi vi ikke slåss.
Kjemper man imot, slutter de ikke før alle er drept. Menn, kvinner, barn.
Med hodeskallene stablet opp der husene stod.
Slik gjorde de. Hauger av hodeskaller.
De viste ikke sine egne nåde heller. Den som ikke innrettet seg...
Av med hånden, foten, kjeven eller hodet.
Jeg var dyktig med hester, så de behandlet meg ikke så verst-
- før den dagen de dro.
De ville ha et minne om oss.
Og noe til å minne oss om at vi var beseiret.
De skar av høyreøret på oss.
Øret til alle menn og gutter. Hundretusener.
De fylte kurver med dem. Tok dem med som trofeer.
Dere tror meg ikke.
Tante Flora og jeg har lett etter deg overalt.
Moren din...
Moren din svinner hen. Hun har nok ikke lenge igjen.
Forstår du?
Vi har ropt på deg, Marco. Ventet hele ettermiddagen.
Gå inn til henne, gutt!
Gud er god.
Jeg trodde at jeg ikke skulle se deg mer.
Jeg var sammen med vennene mine.
Du er som faren din. Huset er for lite for deg.
Du ligner sånn på ham, Marco.
Min Niccolo.
Så lang.
Store hender.
Han kunne løfte deg som en fjær.
Jeg har gjort alt jeg kan for deg, Marco.
Du trenger faren din nå.
Han kommer tilbake, mor?
Det gjør han. Vent og se!
Uansett hva folk sier.
Husk det!
Hele Venezia vil ære ham.
Velkommen hjem, herr Polo.
Han har med gaver til deg, Marco.
Gaver til alle. Du vil bli så stolt av ham.
Marco, brevet.
Brevet din far skrev til meg. Jeg vil lese det en gang til.
Før det blir mørkt.
Gå og hent det!
Jeg er i en stor by-
- med palasser og kirker med tak av gull.
Jeg føler jeg har vært borte fra Venezia-
- ikke i måneder, men i årevis.
Sjømannen som bragte nyheten om fødselen til min sønn Marco-
- kommer snart tilbake.
Jeg betror ham gaver til deg-
- og til Marco.
Jeg er glad for at du kalte ham opp etter Venezias skytshelgen.
Les resten, du!
Jeg kommer snart igjen. Jeg vil gjerne hjem igjen.
Jeg skulle ikke ha latt deg være alene.
Ensomheten tynger meg også.
Men jeg holder ut all denne lidelsen for oss.
For deg og for Marco, vår sønn.
Det blir mørkere.
Husket du å sette et lys i vinduet?
Det må du ikke glemme.
Faren din må alltid vite at vi venter på ham.
Om han kommer om natten.
Hold hånden min!
Ikke gråt! Ikke gråt, min sønn!
Fortell ham at jeg ikke ville gå!
Jeg ville holde meg våken. Jeg ville vente.
- Hva gjør du? - Sørger for litt frisk luft, Marco.
Ikke rør noe i mors rom!
Jeg forstår hvordan du føler det, Marco.
Men livet må fortsette.
Din onkel og jeg skal passe på huset nå. Og vi skal sove her.
- Hvor skal jeg sove? - Nede med fetterne dine.
Moren din sa til meg: "Flora, du må ta deg av Marco."
Lettere sagt enn gjort. Med hva?
Sykdommen fortærte alt. Hun etterlot ikke et øre.
Og din far...
Hva vet han?
Istedenfor å sende penger til familien sender han disse.
Hedenske gjenstander som ikke burde finnes i et kristent hjem.
De kan forgifte din sjel, som de var illevarslende for moren din.
Jeg kaster ut disse sakene.
- Far sendte disse fra Konstantinopel. - Hedenske avgudsbilder. Hekseri.
- De tilhører mor. - Hun var for syk til å kaste dem.
Den skal også ut. Gi meg den!
- Nei, den er min. Fra far. - Du får ikke tape din sjel.
Min bror burde skamme seg. Om han ikke står foran Gud. Gi meg den!
Far må tjene penger til oss.
De som taper sin sjel, får ingen penger.
Tatarer, mongoler...
Grusomme, barbariske folk. Djevelens sønner.
Kanskje din far er fortapt blant villmennene-
- der solen aldri skinner.
Ved verdens ende, der man kan falle utenfor.
Far er i live. Han vil komme hjem igjen.
Marco, hvor går du? Hva er i veien med deg?
Det gikk mange år.
Skip anløp Venezia hver dag. Marco fikk nye håp om at-
- faren en dag ville vende tilbake.
Venezia, sommeren 1269
Se, Marco, som de har vokst.
Hva er det?
Se der! Hvor kommer det spøkelsesskipet fra?
Nei, Marco!
Ikke vær dum! Kom tilbake!
Kom tilbake! Er du gal?
Marco, du vet da bedre.
Marco, hvor skal du hen?
Pass deg, Marco! Pass deg!
Marco, kom tilbake!
Dra tilbake, gutt! Her er det pest om bord. La oss være alene!
Gå vekk, gutt!
Gå vekk! Ser du ikke at vi er i karantene?
Kjenner dere Niccolo eller Matteo Polo? - Nei. Det er pest er om bord.
Vi er i karantene. Gå vekk!
Du har gjort feil to ganger.
- Du sløser med tiden. - Det er roret til en annen båt.
- Med sånn hjelp blir vi aldri ferdig. - Du har ikke gitt opp, du også?
I det siste, når jeg...
Når jeg hører sjømenn fortelle-
- kan jeg knapt puste. Når man høre noe om... Alt dette...
Lagunen, torget, alt som er verdt å vite om.
Men det er en hel verden der ute. Utenfor lagunen.
Stor som himmelen. Se!
Her er de med hundehoder.
Ørner som løfter elefanter.
- Hvis jeg tegner dem, finnes de. - Du har øyne i fingertuppene.
Øyne som ser langt.
Kom, så skal jeg vise dere!
Han har fullført sitt mesterverk. Kom, Marco!
Se hva han har malt!
Se på det!
Det er den skikkelsen du tilføyde i går Et monster.
- Dsjenglo. - Hvem?
Han heter Dsjengis Khan. Mongolenes fyrste.
Han har nådd til verdens ende, og han er sint-
- for det er bare havet igjen foran ham.
Ingen flere land å erobre.
Men se der!
Der står Niccolo Polo med sin bror Matteo.
De har reist forbi Mongolia. Hele verden ligger foran dem.
Du er fantastisk, Bartolomeo.
- Det er ikke det jeg hadde i tankene. - Men solen har skint på det.
Det er et underverk.
Det tok hundre par hender hundre dager å veve det.
For mange dager, for mange hender.
Nei takk.
Selveste dogen har ikke sett en slik brokade ennå.
Sicilias konge har sendt et slikt tøystykke til paven.
Ikke nå, herr Zane. En annen dag.
Alvise...
Brett det!
- Marco! - Et øyeblikk.
Av sted med deg, kjøp fisk!
Skynd deg!
Skal vi gå?
- Se den andre veien! - Pisk ham!
Håper han får som fortjent.
To store torsk.
- En halv dukat stekt torsk. - For sent. Ikke mye fisk.
Den siste gikk til denne unge herren.
Ta min! Jeg trenger den ikke.
Nei. Det er min feil. Jeg var sen. Kom, Caterina!
Hun har ingen rett til å avvise en gave til mor.
Tusen takk. Hva heter du?
Blås i det, Caterina! Ville ikke du spasere til San Luca?
Marco Polo.
Takk igjen, Marco Polo.
Jeg har ombestemt meg og vil hjem. Vi kan ta San Luca i morgen.
Hvor har du vært? Du skulle kjøpe fisk, ikke fange den.
Jeg mistet pengene. De må ha falt ut.
Men hvor er hodet ditt?
Jeg må spikre det tilbake på skuldrene dine.
Alvise, Luca...
Er det slik dere gjør? Ikke rart det går dårlig.
Dere skjønner dere ikke på arbeid. Fjerne drømmere er dere.
Og jeg må kle og fø dere. Plukk opp det stoffet.
Må det være slik hver dag?
Jeg var redd du ikke hadde forstått.
Forstått hva?
At jeg ville se deg igjen.
Jeg tenkte du ville det.
Men jeg turte ikke å håpe på det. Før jeg så deg her.
Jeg skjønte på øynene at du forstod.
Jeg liker øynene dine.
Jeg liker alt ved deg.
Måten du beveger hodet på. Og håret.
Håret mitt er altfor langt.
Det er litt av en jobb å kamme det om morgenen.
- Hvor er tjenestepiken? - Hun går for langsomt.
I dag besøker hun kirkegården.
- Får du gå ut alene? - Jeg gjorde det egentlig ikke.
Det var først senere vi skiltes. Og dessuten stoler mor på meg.
Hun må være en uvanlig kvinne.
Mange mener det.
Er du kjøpmann? Er det din bod på markedet?
Hvordan vet du om den?
Du trodde du så meg først? Jeg så deg først.
Når da?
- Hvordan kan jeg ha unngått deg? - Opptatt med stoffene.
En ekte kjøpmann.
- Jeg vil ikke ha en markedsbod. - Hvorfor ikke? Du kan bli rik.
Kanskje. Men jeg vil reise. Som faren min.
Hvorfor må en sønn være som sin far?
Jeg elsker mor. Men jeg vil være forskjellig fra henne.
Jeg vil være meg selv.
Hvorfor er du ikke med din far?
Jeg har aldri kjent ham.
Han dro før jeg ble født.
Han har reist langt.
Lenger enn noen annen kjøpmann i Venezia.
Hvordan vet du at det er bra med ham?
Jeg bare vet det.
Jeg føler det i blodet.
Her-
- i hjertet.
Mor visste det også. Vi delte en drøm.
Se på denne!
Han sendte henne denne. Rett før hun døde.
Nydelig.
Det er som en stein av vann og gress.
Du kan få den om du vil.
Jeg venter på ham.
Om du føler dette inni deg.
I blodet, som du sier, og du har rett...
Og i mellomtiden selger du stoffer?
Jeg jobber for onkelen min. I fritiden bygger jeg en båt.
En båt?
Så jeg ikke mister håpet. Med en båt er man fri.
Jeg vil se nye steder, andre mennesker, andre land.
Når jeg kan, går jeg på bryggene, på torget.
- Der sjømenn møtes. - Hvorfor?
De forteller vidunderlige historier.
Om enhjørninger, havfruer, drager...
- Du snakker som du har sett dem selv. - Det har jeg.
En venn av meg er kunstner. Han maler det jeg forteller.
På veggene i et gammelt båthus. Du skulle se det.
- Det vil jeg gjerne. - Der har jeg båten også.
Båthuset er som mitt egentlige hjem.
Jeg må hjem. Jeg vil ikke egentlig.
Men jeg må. Mor venter på meg.
- Er de strenge med deg? - Nei.
Som jeg sa, er mor veldig søt og hyggelig.
Selv om... Glem det!
Vil du ha et eple?
- Caterina. - Her, ta imot!
- Tyv. Helligbrøde. - Caterina, nei!
Jeg vet at du er Zanes nevø. Jeg forteller onkelen din.
Vent! Saktere! - Hva gjorde du?
Unnskyld.
Har du møtt en Niccolo Polo på reisene?
- Polo? - En kjøpmann. Reiser med sin bror.
Hvor? - I Persia. I Østen?
Har han et rødt fødselsmerke på høyrekinnet?
- Det er mulig. - Jeg beklager.
Sist jeg så ham, var han bundet til en påle og full av mongolske piler.
Er du ikke sulten?
Ikke lenger.
Dette er ikke et herberge. Maten var klar for tre timer siden.
- Jeg måtte gjøre noe med vennene mine. - Du bare kaster bort tiden.
Onkel sier du ikke hjelper i butikken.
Du glemmer ting, du er åndsfraværende. Du mister penger.
Du er et dårlig forbilde. Dette kan ikke fortsette.
- Vil du ha meg ut? - Du skal respektere dem som før deg.
Du skal gjøre din del av jobben.
Jobbe livet av seg for en lat drømmer. Sånn er livet.
Hva kan jeg forvente av min brorsønn?
Han forlater familien, forsvinner.
Drar Gud vet hvor. Er fortapt der ute.
Marco, hvorfor stikker du alltid av? Hvorfor lytter du aldri?
Hvor skal du?
- Er ikke dette sølvsmien? - Hvordan det?
- Jeg ser etter Donna Fiammetta. - Så det gjør du?
Så du har alvorlige hensikter?
Du er ikke fin nok, selv om du er tørr bak ørene. Det er opp trappen.
- Søker du meg, unge mann? - Jeg så etter Donna Fiammettas hus.
Du har funnet det.
Kan jeg få snakke med Donna Fiammetta?
Det er meg, i levende live.
Behager det deg?
Men er du sikker på at du har råd til Donna Fiammetta?
Det må være en feil. Jeg ville treffe Caterina.
Giuseppe, kast ut denne her! Ut!
Hva prøver du på? Kommer du tilbake, dreper jeg deg.
Hvor har du vært i dag? - Her. Hvor ellers?
God morgen, broder Anselmo.
Takk for at min sønn kom inn på skolen. Jeg håper han gjør det godt.
Be for ham! Det er den beste hjelp han kan få.
Kurtisanen er i huset.
Caterina, kommer du? Messen venter ikke.
Jeg sier det for andre gang. Det bør helst være siste.
Hold deg unna!
For en skjøge. Kom, barn!
Vi må tilgi syndere.
Men ikke i dette tilfellet.
Omgang med en prostituert. Måtte Gud tilgi meg.
- Rett foran basilikaen. - Caterina er ikke som moren.
Unnfanget i synd. Som mor, så datter.
- Han er en fortapt sjel. - Ingen sjel er helt fortapt.
- Men denne gutten... - Jeg har ikke gjort noe skammelig.
- Jeg tilstår at jeg elsker henne. - Han synder stadig.
Fra barnsben av har han vært egenrådig og uten anger.
- Du er nå uten far. - Jeg har en far.
- Det er årevis siden vi hørte fra ham. - Mange liksom fortapte har kommet hjem.
Marino, sønn av Betta.
Han fikk til og med gravstein. Så stod han der.
Han så ham også.
Han kom til San Marco på søndagsmessen.
- Jeg ber stadig. - Og måtte Gud høre deg.
Bare fordi vi håper å se din far igjen...
Du må lytte til dem som tar seg av deg, som vil beskytte deg-
- fra verdens ondskap, din svakhet og din naivitet.
Vigilandum est semper. Multae insidiae sunt bonis.
Djevelen legger snarer for den gode. Vi må alltid være på vakt.
Lær deg ydmykhet, Marco. Nemo solus satis sapit, husker du?
En mann alene vet ikke nok. Men én sannhet kan ikke benektes:
Din far seilte mot et tomrom og mørke.
Mot deler av verden som er bosatt av onde ånder.
Forbi de grensene Gud har satt.
- Grenser? - For Den hellige kirkes rekkevidde.
Din stahet bedrøver meg. Du lukker øynene for sannheten.
Du glemmer det vi har lært deg, innen disse veggene, i årevis.
Men du må ha lært noe fra oss?
- Det meste jeg vet. - Takket være oss kan du lese og skrive.
Men jeg har lært av dem også.
Av folk som har reist over hele verden.
Dere er aldri utenfor murene.
Mange av våre brødre har ledet korsfarere til Det hellige land.
Disse murene hindrer oss ikke i å se, å vite.
Dere kan ikke vite at min far er død.
Hvordan kan vi tro annet enn at han er borte?
Måtte Gud forbarme seg over hans sjel.
Dette varmer deg opp. Det er varm vin med nellik.
Så moren er en kurtisan? Det er halvparten av kvinnene i Venezia.
Det betyr ikke at Caterina tar etter.
Her er litt honning.
Min far var murer. Og jeg er maler.
Din far er kjøpmann. Og er du kjøpmann? Nei.
Så hun behøver ikke være slik. Hør, Marco!
Din onkel sender folk etter deg. Nattevaktene kommer hit.
Det er best du går hjem nå. Det er ikke verdens undergang.
Giulio har rett.
Jeg vil forlate Venezia.
- Vi må fullføre båten. - Det eneste som mangler, er seilet.
Bartolomeo gav oss et stykke av sarasenerens seil.
Det vil lure sarasenerpiratene. De vil tro du er en av dem.
Bra. Bare jeg kan nå Dalmatiakysten.
- Der finner jeg et skip til Østen. - Og Caterina?
Beste båt på Adriaterhavet.
- Se! De har mistet seilet. - Hold ut! Vi kommer.
Hvor har du vært i natt?
Jeg hadde en ulykke. Jeg prøvde ut båten.
Kom inn!
Din far er endelig hjemme igjen.
- Far? - Jeg er din onkel, Matteo.
Din tante og onkel har passet godt på deg.
Og din mor, snakket hun om meg?
Hver dag.
Særlig da hun var syk. Hun håpte alltid å høre fra deg.
Jeg har aldri vært en brevskriver.
Det var et sjokk at hun var borte. Hun var en god kvinne.
Jeg tenkte ofte på å dra hjem tidligere, men...
Bartolomeo sier det var din idé.
Det var en måte å være med deg på. Vi forestilte oss. Fra historiene.
Fantastisk.
- Du har livlig fantasi. - Jeg fortalte at dere ville like dem.
Dere må ha sett mye rart.
Ifølge sjømennene finnes det menn med hundehoder-
- som snakker som oss, men bjeffer når de er sinte.
- Jeg har aldri sett noen. - Det har jeg.
Vel, jeg så dem ikke klart, men de bjeffet.
Se på denne, Niccolo!
En mongolsk kvinne. De har så mange barn-
- og naturen har gitt dem mange bryster, så de kan fø dem.
Lærte du det også av sjømennene?
Men jeg har aldri sett en slik kvinne.
Du ville ha husket det?
Far, hvor langt reiste dere? Hvor mange mil?
Vanskelig å si. Det tok oss årevis dit og lenger hjem.
- Hvor? - Storkhanens hoff.
Dsjenglo? - Dsjengis. Han er død.
Hans sønnesønn Kublai hersker over hele Kina, Persia og deler av India.
Prestene sier ingen bor i mørkets land, bare beist og onde ånder.
- En dag vil de lære sannheten. - Hva er sannheten?
Hvordan er det på steder som det du kaller Kina?
Det er et enormt land.
Større og rikere enn noen kan forestille seg.
Mor sa du jaktet på en formue.
Det gjorde vi.
Her er noen turkiser, rubiner, perler og smaragder.
Det er ikke leketøy.
Vi ble nesten drept for dem. Vi ble overfalt.
De tok nesten alt. Disse reddet vi ved å gjemme.
Jeg har aldri sett så vakre edelstener.
Jeg kan kjøpe en skipslast stoffer for et par av disse.
Det aller meste måte vi etterlate.
Khanen tok det som sikkerhet. Så han vet vi kommer tilbake.
Marco, vi er ikke som vi ser ut.
Vi dro ut som kjøpmenn.
Men nå er vi storkhanens ambassadører-
- til dogen av Venezia.
Jeg takker dogen og patriarken for dette møtet med min bror og meg.
Vi bringer store nyheter.
Dsjengis Khans tid er for lengst over.
Bortsett fra i Europas fantasi.
Hans etterfølger Kublai er fredelig, kultivert og tolerant.
- Har han erobret mer enn sin bestefar? - Ja. Tre ganger så mye.
Ja, men han ønsker handel og vennskapsbånd.
Vennskap? Med en barbar?
- Kina er på mange måter som Europa. - Kina?
Eller Cathay.
Og dere forventer at vi skal tro det?
Alle vet at disse mongolene er en gjeng blodtørste villmenn.
På vei hjem var det først da vi nådde "sivilisasjonen", at vi ble ranet.
Vi hadde reist tusenvis av mil, bare utstyrt med gylne reisebrev-
- utstedt av khanen-
- da han utnevnte oss til ambassadører.
Min herre...
Men det er gull.
Rent gull.
- Deres hovedinteresse er handel? - Vi er kjøpmenn.
Fordelene for Venezia og oss alle-
- ved en avtale mellom deres høyhet og khanen er åpenbare.
For din herre, ja.
Men hva har han som interesserer oss venetianere?
Berg av gull, diamanter, sølv, lasurstein...
Hav av perler, silke, kostbare krydder.
Vi har diskutert med hans ministre.
På to-tre år kan vi åpne en handelsrute fra Venezia-
- en kanal for en konstant strøm av varer-
- som kan gjøre Venezia til Europas butikklager.
En slik omfattende handel med de vantro-
- vil uvegerlig føre til gjennomgående korrupsjon-
- og våre kristne sjelers undergang.
Vi bodde hos dem i mange år.
- Vår tro er fast og uendret. - Det sier du.
Jeg finner det mistenkelig-
- at din herre gikk inn for dette nå.
- Hvordan det? - Dere er blindet-
- av khanens rikdom og løfter om handel.
I Europa kaller mange konger og mange kirkeledere-
- til et korstog, så verden for alltid kan bli kvitt-
- dette mongolpakket. Din herre vil snart skjelve-
- i møtet med korsfarerne.
Biskop, mongolenes rike er ti ganger så stort som Aleksanders.
Det strekker seg fra Russland og Persia via India til Kina.
Resten av verden lever i skyggen av det.
Ved et angrep kan khanen mobilisere millioner av krigere.
Vi skjelver for Venezia og for hele kristenheten-
- om byens ledere skulle påkalle hans vrede.
Portae inferni non prevaelebunt.
Helvetes porter skal ikke vinne frem.
Republikkens første plikt er å frelse sjelene.
Som du utmerket godt vet, patriark.
Vi er ikke her for å diskutere et nytt korstog.
La oss analysere nærmere det brødrene Polo forteller oss.
Dere sier dere er kjøpmenn og derfor ikke kjenner til diplomatiske hindre.
Selv for handelen ser jeg store praktiske vanskeligheter.
Ikke minst å sende store mengder gull over slike avstander.
Store mengder gull skifter eier hver dag i Kina.
I form av papirpenger.
Disse papirene har påtrykt sin verdi i sølv eller gull.
De kan når som helst innløses hos khanens skattmester.
De lover rikdom.
Ja, i fremtiden.
Slik er pengene i riket.
Om khanen har nok gull og sølv til å garantere dem.
Så vår republikk skal handle med disse pengene?
Risikere sin udødelige sjel for noen tynne papirlapper?
Ikke papiret, men den verdien det representerer.
Det er nøyaktig ingenting.
Khanen kan jo nekte å veksle det.
- Et spørsmål om tillit. - Stole på de vantro?
Herr Polo, dette er penger.
Den eneste form for ekte penger.
- Den snakker. Den har sin egen stemme. - Den synger.
Et lys, takk.
Den er bunnsolid.
Denne?
En illusjon. Den har ingen verdi eller vekt som man kan se.
Hvordan kan vi stole på det som kan bli ødelagt ved et uhell?
Du har nettopp brent en verdi tilsvarende av 20 pund sølv.
Gratulerer.
Jeg gjentar at den hellige kirke er fullstendig imot-
- en avtale med fienden av den ene sanne gud.
Khanen vil gjerne lære mer om kristendommen.
Vil han konvertere til den sanne tro?
Ikke riktig. Han har studert Muhammed og Buddha. Nå vil han studere Bibelen.
Alle doktriner interesserer ham. - Et kjennetegn på en barbar.
Vi er utsendinger ikke bare til Venezia, men også til paven.
Khanen ber paven sende med oss 100 lærde menn av kirken.
- Hvorfor? - Han ønsker en stor diskusjon.
Vinner vi, viser det at vår religion er sann.
- Og om de ikke vinner? - Dette er et plan-
- for å lure Kristi representanter og gjøre dem til latter.
Til å tvinge dem til å tåle sin skjebne.
Det er djevelens metode for å ødelegge den sanne kirke.
- Men hvis paven godtar det... - Umulig.
Det er ingen pave i Roma. Det er ingen pave.
Kardinalrådet har i tre år prøvd-
- å velge en etterfølger til den avdøde paven.
- Hva skal vi gjøre? - Dere må vente.
Og deres herre, khanen, må vente, som alle andre.
Prøv å forstå patriarken!
Kristendommen, den ene sanne religion, er stadig truet.
Jeg deler hans frykt, og mitt ansvar er enda større.
Venezia har venner over hele verden, men også farlige fiender.
Dere vet hva det betyr?
Du må bruke en formue hvert år for å beskytte byen.
Det tapper våre ressurser hele tiden.
Det dere sa til rådet, fikk meg til å tenke.
Ta khanens tilbud: Om freden kan gjøre republikken rik-
- kan vi ikke uten videre si nei.
Men fra dere - og det er derfor jeg ber dere bli-
- vil jeg ha hele sannheten foran Gud.
Jeg sverger. Hvert ord er sant. Patriarken må tro oss.
Ved hjelp av khanen kan paven gjenvinne den hellige grav.
Forsiktig, herr Polo.
Vi har ikke sveket plikten til å kjempe for Det hellige land.
De doges Vitale, Michiel en Falier-
- leder venetianske korstog mot sarasenerne-
- som hadde erobret Jerusalem.
Vi har kjempet for den hellige sak med vårt eget blod.
Jeg vil snakke fortrolig. Ikke til ørene, men til sjelen.
Venezia har alltid drevet handel.
Vi har solgt og selger våpen til de samme sarasenerne.
Fra dem kjøper vi krydder, stoffer og edelmetaller.
Alliansespørsmålet er enormt og vanskelig.
Beslutninger treffes ikke som i handel, bare ut fra gevinst og tap.
Det forstår vi, herre.
Det tvilte jeg ikke på.
Alt jeg kan si så langt, er: Gå til khanen-
- og si at Venezia er villig til å ta imot håndslaget.
- Selv om patriarken nekter? - Republikken er uavhengig av kirken.
Ikke alt handler om politikk, eller om handel.
Vi er fortsatt i det hellige ords tjeneste.
Khanen respekterer religionen. Han vil snakke med paven.
Konklaven i Viterbo har ingen ende i sikte.
- Hvorfor ikke? - Kardinalene krangler seg imellom.
Intriger med konger og keisere. 11 ønsker italiensk pave.
10 ønsker en franskmann. I går ble det meldt-
- at folk i Viterbo har revet taket der kardinalene møtes-
- for å tvinge dem til å velge ny pave.
Råder du oss til å vente?
Nei. I Viterbo står tiden nærmest stille.
Bare Gud vet når den går igjen.
Dere må dra tilbake til deres khan.
- Hvor drar dere først? - Acre, på kysten av Galilea.
Det er en gudstro mann i Acre, Teobaldo Visconti.
Representant for Det hellige land. Han hjelper dere.
Tilgi meg, men jeg frykter den store khans vrede.
Hvis vi vender tilbake uten avtale, og uten de prestene han forventer...
Jeg spør meg selv, og deg, vår doge-
- om vi ikke heller bør utsette avreisen?
Nei. Dere hørte meg. Dra nå!
Gå med Gud. For Venezia og sankt Markus.
Genova, fengselet, vinteren 1298
Jeg kjenner ham. Han er fra Pisa, som meg.
Her vokser galskapen som muggen på veggene.
Vi har vært her i ti år, og Pisa har glemt oss.
Hun er ydmyket av krig, men for stolt til å undertegne fredsavtalen.
Kanskje jeg er gal uten å vite det.
Hva raker det meg? Mor har kalt meg gal siden jeg ble født.
Jeg er ute av form.
Kom inn, mine herrer, og se!
Én, to, tre...
Din mor hadde rett.
Det var med vilje. Så dere skal le.
Du har et større og mer autoritativt publikum i dag.
Herrene Andrea, Paolo og Lorenzo.
Edle borgere av Genova. Lærde innen jus og teologi.
Det er for mye. Jeg er bare forfatter.
Vi skriver også bøker. Vi kjenner arbeidets faser.
Litt som årstidene: Studier om vinteren.
Såing om våren. Innhøsting om sommeren.
Og forfall om høsten.
Vi har nådd dit hvor Niccolo Polo og broren Matteo-
- etter besøket hos dogen av Venezia-
- finner det best å snarest mulig vende tilbake til Kublai Khans hoff.
De fortsatte med å bemanne skipet.
Leie tjenere til å følge dem tilbake til det fjerne Cathay.
Menn som måtte dele deres sans for eventyr og kunne tåle vanskeligheter.
Marco overbeviste faren og onkelen-
- at vennen Giulio var til å stole på og klar til å reise til verdens ende.
Du heter Agostino? Du ser ut som en sjømann.
Spør enhver kaptein! Jeg ble født på et skip.
- Vi trenger også landereisende. - Ikke noe problem.
Jeg er fra Padova. Mellom sjø og land. Min bror er sjømann.
Jeg glemte: Jeg heter Jacopo.
Vi blir nok enige med disse, Matteo.
Vi trenger ikke flere nå. Takk.
Så, dere to. Dere liker tanken på en reise, hva? Bra.
Det er hardt arbeid. Min bror er streng. Ingen unnasluntring.
Alle må bære sin egen vekt.
- Drar dere nå? - Snarest mulig.
- Hvor hen? - Først til Acre, til pavens utsending.
Så til Persia og østover.
Hvorfor fortalte du meg ikke?
Det er nettopp besluttet.
Dere venter ikke til de velger en ny pave?
Nei, vi må dra straks. Vi gav khanen vårt ord.
Dere drar etter det dere etterlot i Kina?
Er det galt? Det er en formue. Du får se en dag.
Jeg drar med dere.
Nei, det er utelukket. - Hvorfor, far?
- Du har ingen erfaring. - Jeg kan lære.
Det er ingen ferie. Det krever en disiplin som du ikke har.
Men etter så lang tid... Du kan ikke bare etterlate meg.
Jeg vil ikke diskutere. Matteo, si det!
Din far har rett. Reisen er farlig.
Du vil skape masse vanskeligheter.
Jeg gjør alt dere ber om.
Din far vet hva som er best for deg. Venezia er en flott by.
Vær glad for å være her! Og lær et godt, sikkert yrke!
Du er venetianer.
Men venetianere er født til å reise. Det sa du selv.
- Når sa jeg det? - I brevet du skrev til mor.
Da jeg var barn, leste hun det stadig for meg.
Det var alt jeg visste om deg.
- Jeg kan ha sagt noe slikt. - Hele livet ville jeg være med deg.
Uansett hvor du var, hva du gjorde.
Jeg visste alltid at du ville komme tilbake.
Ikke la meg være igjen nå!
Jeg ber deg.
Niccolo, kom fort! En mann leter etter Marcos far.
Han nekter å gå før du kommer. Kom hjem!
Der er rotta.
Et skritt til...
- La dem være alene! - Så du er herr Polo.
- Ikke tro at du kan redde ham! - Fra hva?
Fra meg. Jeg er hennes far. Caterinas far.
- Hva handler dette om? - Han ville stikke av med henne.
Han tilbragte en natt med henne.
- Han vanæret henne. - Er dette sant, Marco?
Han kan ikke nekte.
Hun prøvde å beskytte ham. Jeg banket henne til hun røpet navnet.
Han skal for retten og kirken.
Det vil bare lage skandale.
Vi kan vel bli enige om noe?
Det er bare én løsning: Ekteskap.
- Hvis hun vil... - Hold munn!
Hvis de gifter seg, hva slags medgift får hun?
Medgift?
- Hvilken medgift? - En brud kommer ikke tomhendt.
Slik er det ikke. Donna Fiammetta og jeg hadde planer for henne.
Vi tok vare på henne i påvente av et godt parti.
Nå har han skjendet henne. Vi krever kompensasjon.
Ja vel. Spørsmålet er hvor mye.
- Vi trenger et par dagers tenketid. - Ikke prøv! Jeg går til senatet.
Det er ikke nødvendig.
Vi vil unngå problemer.
Problemer og sladder. Ikke sant?
Her.
Det er ikke nok.
Bare for å vise at vi vil diskutere.
Hvis du vil unnskylde meg, vil jeg snakke med min sønn.
Var det opp til meg, hadde hodet hans endt på et fat.
Dere får tre dager. Så er jeg tilbake.
Fordømte idiot!
- Det er ikke som han sa. - Det er det aldri.
- Caterina og jeg... - Ti stille!
- Min sønn gifte seg inn i den familien. - Du kjenner henne ikke.
- Du kan ikke la beistet true henne. - Hun er beistets datter.
Et ord til, og jeg tror du er like dum som din far tror.
- Det må være slik. - Det tar 4-5 uker til Acre.
Så ordner vi sakene der. Han er hjemme om seks måneder.
Da har stormen lagt seg.
- Skjønner du? Du blir med. - Men bare til Acre, forstått?
Ikke ett skritt videre Gå nå og pakk!
Jeg må snart dra. Bare én melding til.
Gir du den til henne?
- Så kaldt har det ikke vært på årevis. - Ikke siden korstoget la ut.
Så du fant en båt? En ekte båt.
- Du forlater Venezia. - Venezia, ja.
Men ikke deg. Du blir med meg.
- Hva synes din far om det? - Jeg gjemmer deg om bord.
Du kan ha på mannsklær.
- Jeg forlater deg ikke. - Det har du allerede.
Eller kanskje jeg forlater deg?
Du er for rask. Du er født til å reise verden rundt.
Slik er det å være en sann venetianer. Det sa du.
Men jeg er annerledes.
Den dagen vi seilte i båten, skalv jeg.
Men ikke av angst.
Det var det å forlate Venezia.
Du tror jeg er som deg, men det er jeg ikke.
Vi planla alt sammen. Vi hadde de samme drømmene.
Jeg sa ting, men jeg trodde ikke på dem inni meg.
Du ser virkelig det du drømmer: Fjerne land, folk.
Når du snakker til meg, ser jeg dem også et øyeblikk.
Jeg må til messe, Marco.
- Én dag... - I morgen. Det er vår dag.
- Bli med meg! - Nei, Marco.
Jeg ville være en byrde for deg.
Gud, hva tenker jeg på?
- Jeg vet ikke en gang hva jeg føler. - Det vet jeg.
Det samme jeg føler for deg.
Følelser er ikke alt. Mor har andre planer for meg.
Jeg skal gifte meg med en mann med en stilling.
En rik mann med bena på bakken. Som vet å ta vare på meg.
Vent på meg, da!
Jeg blir ikke så lenge borte. Bare til Det hellige land.
Så kommer jeg hjem. Vi sees snart igjen.
Du forlater ham ikke.
Du følger ham til skoene sprekker og føttene blør.
Hvis han sender deg hjem til Venezia, brister ditt hjerte.
Land i sikte.
Kom, Marco! Skynd deg!
Vi klarte det.
- Se, Giulio! - Det er dette du kom for, Marco.
Palestina.
Acre.
Gjør din plikt, gutt!
Får vi se korsfarerne?
Acre er siste kristne havn i Det hellige land. Siste besittelse.
Acre, på kysten av Galilea, sommeren 1271
Marco, se!
Fantastisk.
- Får vi fritt leide til Jerusalem? - Det må vi vel.
- Jeg prøver å forestille meg... - Du fantaserer for mye.
Du har kommet dit du skal.
Men far...
Vær glad du kom til Acre!
Hvor er dere fra? Hva vil dere?
Vi er Niccolo og Matteo Polo. Kjøpmenn fra Venezia.
Og min sønn Marco. Vi skal treffe pavens utsending.
Vær så god!
- Dere har ikke oppnådd noe. - Ikke hos Venezias senat.
Selv om vi kom som storkhanens ambassadører-
- viste senatet liten interesse.
Man skulle tro en handelsrute mellom Europa og Østens store rike-
- ville anses som en stor mulighet? - De tvilte på khanen som hedning.
Men de lot til å ane en mulighet for handel.
Ikke bare for handel.
- Unge herr Polo er enig? - Vi kan lære mer om hverandre.
Du mener det er ønskelig?
Vi er opplært til å hate mongolene, som man frykter alt fremmed.
Kommer ikke hat av uvitenhet?
Godt sagt. Mange muligheter går tapt pga. mistro og angst.
Sitt ned! Vi burde bygge veier, bygge broer, åpne dører.
Men ikke bare for handel. Nye tanker og ideer.
Langsom, uimotståelig spredning av sannheten.
Men jeg forventer ikke at republikkens patriark forstår det.
Så sant. Og vi sa at khanens hovedhensikt med å sende oss-
- var å søke pavens vennskap. - Senatorene lo. "Hvilken pave?" sa de.
De lo til kristenhetens skam. Kirken har vært uten leder i tre år-
- mens kardinalene krangler og driver politisk spill.
Kommer de til fornuft?
Det er ennå intet tegn. Da vi dro, hørte vi om oppstanden i Viterbo.
- Vi kunne ikke vente lenger. - Vi hadde lovt å vende tilbake.
For khanen er det viktigste å holde ord.
Det tok over tre år å nå Venezia, og Gud vet hvor lang tid tilbake.
- Han kan tro vi bryter vårt løfte. - Han virker bemerkelsesverdig.
Herre, tempelriddernes stormester venter.
Før ham til mine gemakker. Jeg kommer snart.
Så han hilser og tilbyr vennskap.
- Hva ønsker han tilbake? - To ting.
Først skulle vi be paven sende-
- hundre lærde kirkens menn.
- Til å undervise ham i læren? - Ikke helt.
Religioner tolereres bare loven over- holdes: muslimer, buddhister, jøder.
Og på denne toleransen bygger hans fred, "Pax Mongolica".
- Hva er hans tro? - Alt og ingenting.
Han respekterer alle religioner i søken etter en til å bygge styret på.
Jo mer han hører, jo mer vil han lære.
Skjønner dere hva dere sier? Hva vi risikerer å gå glipp av?
Tenk: En kristen verden fra Irland til Kina.
Og alt tapt på grunn av mangel på pave.
Kom!
Senere. Vær tålmodig!
Den andre betingelsen?
Å ha med olje fra lampen i kirken ved Den hellige grav i Jerusalem.
- Hvorfor? - Den skal være en kraftfull talisman.
Kan være. For den som virkelig tror på mirakelets helende kraft.
Den har nok liten verdi for khanen. Men hvis han insisterer...
Hvorfor kom dere til meg?
Vi trenger hjelp for å nå Jerusalem.
Men reisen er usikker.
Vi har Acre, men muslimene holder Den hellige by og Palestina.
Som dere ser, er det bare våpenstillstand.
Bare Gud vet hvor lenge det vil vare.
Kom ved middagstid i morgen!
Jeg skal forklare khanen at oppdraget mislyktes, uten at det er deres skyld.
Og prøve å overbevise ham at ikke alle i Vesten er blind for hans forslag.
Oppmuntre ham til å prøve igjen når vi har valgt pave.
Jeg håper han vil forstå.
Giuliano, utarbeid tre reisebrev!
Til herrene Niccolo, Matteo og Marco Polo.
Så de kan nå Jerusalem.
- Vi sees i morgen. - Vi trenger bare to.
Min sønn blir i Acre mens han venter på skip hjem igjen.
Er han kommet bare for å kjøpe og selge?
Bryr du deg ikke om sjelen hans?
Sarasenerne besitter Jerusalem, men vi har kjempet for rett til å besøke byen.
Ønsker du ikke en pilgegrimsreise?
Ønsker du ikke å be ved Golgata?
- Å gå i Herrens fotspor? - Mer enn noe annet i verden.
Slutt med pratet om Acre! Reisebrev til Niccolo, Matteo-
- og Marco Polo.
Hvem er de? - Beduiner.
- Er de muslimer? - Ja, i prinsippet.
Men egentlig nomadiske gjetere.
De slår opp teltene der det er beiter til dyrene.
Se der! Korsfarere. Er det ikke flott?
Gode Gud. Korsets krigere.
Jerusalem, sommeren 1271
Der er det. Jerusalem, den hellige by.
Her slår vi leir. Agostino, Giulio, Jacopo...
Unnskyld, men vi er ikke trette. Hvorfor ikke fortsette?
Ingen slipper inn eller ut etter solnedgang.
Ingen kristne får vandre i gatene når det er mørkt.
Der lyder portforbudssignalet.
Vi bør være trygge nær byen, men vi holder vakt. Agostino først.
La Jacopo være først. Så faller han ikke i søvn.
Hva er i veien? Du har vært stille hele dagen.
Se, Marco!
Jerusalem. Er det ikke spennende?
Jeg trodde du ville bli glad.
Det er jeg. Og takknemlig.
Men jeg tenker på dem som ble slaktet i går.
De var våre fiender.
Far, de var enkle gjetere. Kvinner og ubevæpnede gamlinger.
Disse djevlene stabbet dem bare ned.
Det er harde ord for de "tapre korsfarerne" du snakker om.
Jeg vet det. Jeg forstår ikke.
- Jeg kan ikke forstå. - De er bare mennesker.
De kom nok hit fulle av entusiasme for sin sak.
Så skjønte de at frigjøringen krevde mer enn et kort, ærefullt tokt.
Det har vært år med overfall og bakholdsangrep.
De kjemper mot en forent folk. Menn, kvinner og barn er dødelige fiender.
Muslimene er hengivne og har strenge lover.
Nådeløse når det gjelder vantro.
Religionskriger er de verste krigene. Vi vet ikke hva de folkene hadde gjort.
Kanskje ingenting.
Hva vet du? Det er lett å snakke.
Din far har rett. Du har mye å lære.
Jeg vet det er smertefullt å miste barndommens uskyld.
Men det han sa, er at hvis du vil overleve-
- kan du ikke trekke forhastede slutninger.
Merkelig samtale å ha her.
- Hvordan det? - I denne olivenlunden-
- var kjent som Getsemane-hagen.
Dere vil like dette brødet. Det er nybakt.
Det kalles pitabrød.
Prøv!
Dere venter på oss ved kjøpmennenes kamelkaravane ved østporten.
Kan de ikke være med?
Nei, det er for dyrt. To gullunser per person i portavgift.
Her, Marco.
Ta på deg denne!
- Hva er det? - En turban. Vi må ha på slike.
Blå for kristne, gule for jøder. Her er vi de vantro.
- Er det ikke våpenstillstand? - Med mamelukkvakter er det farlig.
Vi skal bare besøke kirken for å få tak i den hellige oljen.
Hold deg i nærheten, og hold munnen lukket!
Hvis Han kom i dag, måtte Han vel ha båret en gul turban?
Jesus.
- Hva vil dere? - Be om en tjeneste, fader.
- Hva da? - Olje fra lampen på den hellige grav.
Det går ikke.
Vi har et brev fra erkediakon Teobaldo.
Det er lett for ham å skrive: "Gi bort olje!"
Men det er lite av den. Vi bruker bare den reneste.
- Vi trenger bare litt. - Det sier alle.
Det er ikke nok. Alle pilegrimer vil ha litt-
- for å kurere stemmen eller et ben.
For å selge når de kommer hjem.
Vi vil naturligvis gi almisser til kirken.
Naturligvis.
Kanskje de har rett.
De trenger pengene.
Og bør få selge oljen.
For noen oljedråper kan de kjøpe et dusin vinflasker.
Det spiller ingen rolle.
Hva er én grådig munk mot alt dette?
En budbringer fra Acre søker noen pilegrimer ved navn Polo.
- Det er oss. - Følg med!
Niccolo Polo. Dere må straks tilbake til Acre.
- Men vi må fortsette reisen. - Det er paveutsendingens ordre.
- Vi er tilbake, som befalt. - Tusen takk.
Jeg formoder besøket ved den hellige grav gikk etter planen.
Vi kunne ha kommet av gårde.
Men jeg kalte dere tilbake. Vet dere ikke hvorfor?
- Overhodet ikke. - Jeg vil ha igjen brevet til Kublai.
Som du ønsker, min herre.
Dere skal få et nytt.
Da dere dro, var jeg Teobaldo Visconti.
Det er nyheter fra kardinalkonklaven.
De er blitt enige. De har valgt meg, hvor uverdig jeg enn er-
- som Romas nye pave. Be for meg!
Godtar du, Teobaldo, valget av deg som øverste leder-
- i samsvar med Den hellige kirkes lover?
Det gjør jeg.
Hvilket navn vil du bruke?
Gregor. Til ære for den store paven Gregor VII-
- som gav kirken så mye styrke.
Dere, som jeg nå kan kalle mine sønner.
Dere drar til Kina ikke bare som storkhanens ambassadører-
- men som vår utsending. Med et brev til den store Kublai-
- olje fra den hellige grav og pavens første velsignelse.
Jeg tror fortsatt jeg drømmer.
- Unngå å snorke! - Det gjør jeg.
Hva er dette?
- Deres hellighet... - Nei, bare spis ferdig.
Hellig olje til storkhanen.
Dere skal gi ham disse gavene fra meg.
Vi kan ikke overgå hans rikdom, men kanskje gjøre inntrykk med håndverk.
Fra Firenzes beste gullsmeder.
Venezias glasskunstnere.
Ikke glem Venezia, Marco!
Si meg: Svarte Jerusalem til forventningene?
I enkelte henseender.
Men ikke i andre.
Jeg har aldri følt meg så ydmyk, så nær Vår herre-
- og likevel har jeg aldri vært så sint. - Han er en uerfaren gutt.
- Hvordan det? - Jeg så folk betale for-
- å besøke en by som burde være åpen for alle som ber.
Pilegrimer som bare tenkte på å kjøpe begre og falske relikvier.
Men det som ergret meg mest, var korsfarere-
- som slaktet uskyldige kvinner og barn. - Tilgi ham, Deres hellighet!
Kirken har mye å svare for.
Det blir min oppgave å endre det. Og mer til.
Og vi skal lykkes med Guds hjelp.
Dere har oljen og gavene. Men storkhanen her bedt om hundre prester.
Vi kan ikke avse så mange. Og kan knapt finne det.
Men dere drar ikke alene. Dere får med to lærde og fromme menn.
Begge er dominikanere. Broder Nicolas, en lærd teolog.
Og broder William, som har studert Koranen.
De kan gi avlat og utnevne prester og biskoper i mitt navn.
De er klippen som vår østlige kirke skal bygges på.
- Måtte vi være oppgaven verdig. - Og opptre i martyrenes ånd.
Men ikke bli martyrer selv!
Måtte mine brev nå khanens øyne og ordene synge i hans ører.
- Deres hellighet. - Hellige fader...
Korsfarerne ønsker å se deg. De ønsker din velsignelse.
Det er mange av dem. De har ventet i timevis.
Jeg kommer.
Storkhanen stoler på dere. Dere tre viser vår oppriktighet.
Marco, husk avtalen vår: Du må dra hjem.
Herr Niccolo, hva er første reisemål?
Havnebyen Laias, i retning Armenia.
En sikker havn. Har dere venner der?
Med skip på vei til Venezia?
Herr Marco...
Din far vil sende deg hjem?
Jeg behøver bare å løfte hånden...
Tilgi meg, hellige far! Din velsignelse er nok.
Når min far står foran storkhanen-
- vil jeg være til stede.
Vår nye oppgave står foran oss.
Velsigne alle!
Armenias ørken, vinteren 1271
Marco fortalte at da de krysset Armenia mot Persia-
- havnet de midt i en krig.
Egypts sultan Baibar braket sammen med mongolene som hersket i Persia.
Poloene måtte unngå landsbyer og karavaner.
Foran dem lå ørkenen. Et brennende mareritt. Og tørst.
Det er ikke langt...
Der. Jeg visste vi kunne finne det.
Vann.
Stopp! Han er muslim.
Gud være nådig.
Måtte Gud være nådig.
Ikke drikk!
Det kan være infisert. Eller giftig.
- Giulio, hva er det? - Vet ikke. Indre smerter.
Husk: Den som henger etter, blir etterlatt.
Jeg vet ikke om jeg klarer det.
Alt er så forskjellig fra drømmene. Så vanskelig.
Opp i salen. Jeg leder eselet.
Nei. Hvis de skjønner jeg er syk...
- Om jeg bare hadde litt vann. - Far sier vi finner det snart.
Len deg på meg! Ikke snakk! Spar på kreftene!
Vær forsiktig!
Vann.
Vi skulle være her, ikke langt fra Persia.
Midt i en krig.
Hva har dere tenkt å gjøre?
Vi har ikke noe valg. Vi må fortsette.
Mot Persia.
Nå trenger vi virkelig bønnene deres.
Vi blir her til vinden har løyet.
Herr Polo...
Vi er svake etter en hard reise.
Vi har ligget stille, vi har skiftet retning.
Vi vet fortsatt ikke hva som skjer, eller hvilke planer dere har.
Husk at broder William og jeg er pavens utsendinger.
Vi leder denne ekspedisjonen.
Vi har stolt på dere, opplevd farer, ofre, alt.
Vi kan tåle det meste, mente vi.
Så finner vi mongolene, storkhanens menn.
Deres reisebrev viser vei.
Vi er i land kontrollert av mongolene, men vi gjemmer oss. Unngår karavaner.
- Hvorfor? - Overlat beslutningene til oss!
For å være sikre må vi unngå alle unødige farer.
I morgen reiser vi i mørke til vi er i sikrere områder.
Prøv å få litt hvile! Og la oss få fred!
Hvordan har du det, gutt?
Bedre.
Uten solen er det bedre.
Den er varm. Den vil gjøre deg godt.
Han er for syk. Han overlever ikke.
Vi skulle ikke ha tatt dem med. Verken ham eller Marco.
Laias er for langt vest. Vi kan ikke nå dit.
Vi skulle ha vært sterke og sagt nei til paven.
- Marco må bli med oss nå. - Marco er sterk.
Jeg vet ikke. Jeg vet ingenting om ham.
Jeg kjenner ham knapt.
Han virker så-
- forskjellig fra meg.
Muslimer.
Muslimske ryttere.
Ikke det. Marco, gjem disse!
Krusifikset. Og den hellige olje. Gjem den!
Gå vekk!
Tabriz, sarasenerleir, våren 1272.
Giulio, vær så snill...
- Det er Marco. - Jag beklager, Marco.
Vennene våre-
- ville ha ledd-
- om de-
- hadde sett meg slik...
Jeg ville...
Jeg ville være som deg.
Han er død.
Giulio er død.
Tekst: Jan-Tore Egge www.nobleentertainment.com, 2008